Andre diagnostikkfase begynner nå.
- Ingen variasjoner. - Er du sikker?
- Absolutt. - Sjekk en gang til.
Rodney, det er ikke noe her.
Så kom hit og hold øye med kraftavlesningene.
Ingen variasjoner.
Oppfanger du noen uregelmessigheter?
- Ingenting. - Er du sikker?
- Rodney. - Bytt plass.
Bytt plass igjen.
Vet vi hva problemet er?
Ja. Porten funker ikke.
Det fant vi ut i forrige uke da du ødela den.
- Jeg ødela ikke porten. - Den sluttet tilfeldigvis å virke
akkurat da du tuklet med den.
Jeg tuklet ikke. Jeg kjørte et streamline-program
- som skulle gjøre den mer effektiv. - Ja, godt jobba.
At porten sviktet hadde ingenting med det å gjøre.
En rekke mulige årsaker er utelukket,
deriblant streamline-programmet,
og jeg vet at vi gjør framskritt,
og at ting snart vil fungere...
- Hva var det? - Et uidentifisert objekt har truffet byen.
- Hvorfor fanget ikke sensorene det opp? - Aner ikke. Det kom så fort.
Jeg får inn et lavenergisignal.
- Hva kan det være? - La oss finne det ut.
- Ble noen skadet? - Nei, sir.
Enda godt at det traff lesesalen, ellers kunne noen ha kommet til skade.
Hva er det?
Det er visst en slags mobil selvforsynt enhet.
Et sondevåpen av et slag, iallfall ikke et skrømtdesign.
Kanskje det er lantiansk.
En satellitt ute av bane eller en innretning på returkurs.
Ja, kanskje. Den skiller fortsatt ut energi.
- Er den farlig? - Nei, bare interessant.
- Se der. - Den ble skadet på returen. Hva så?
Returen kunne ikke ha forårsaket det.
Det ser ut som skytemerker. Kanskje den ble beskutt før den styrtet.
Og likevel landet den like hel.
Tøff liten djevel.
Oberst, vet vi hva det er?
- Det ser ut som en sonde. - Hvem kan ha sendt den?
McKay og Zelenka vil avklare det.
Hvem jobber med porten så lenge?
Porten kan vente. Dette er viktigere.
Jeg mener de er like viktige, sir.
Er det ikke mer logisk å la Zelenka jobbe
med det mystiske objektet,
og la McKay fortsette med portdiagnostikken?
Det har allerede gått en uke.
Å ikke kunne benytte porten er en ulempe.
Muligheten for at noen har oss i siktet, det er en trussel.
Trusselen må prioriteres.
Ja, sir.
Dette er nytteløst.
Selv om farkosten kom ned like hel,
er de interne systemene ødelagt. Avlesningene er uforståelige.
Det er kodifisert.
Dette er ingen kode. Kun meningsløse data.
Ja, men noe sier meg at de kjører
et avansert maskeringsprogram for å lure oss.
- De er gode, jeg er bedre. - Hvem er "de", Rodney?
Bare gjør meg en tjeneste.
Kjør dekrypteringsprogrammet igjen.
Gjør som jeg sier.
Greit.
Vi behøver ikke stå her
og vente på resultatene. Det kan ta timevis.
- Hvorfor ikke jobbe med porten igjen? - Hold an.
Det virker. Jeg får inn noe. Ikke rør!
Oi. Jøss, hva skjedde?
- Hva gjorde du? - Ikke noe.
- Ikke rør, sa jeg! - Jeg gjorde ikke det.
- Diagnostikkprogrammet krasjet. - Vi har mistet alle data.
- Hva så du, Rodney? - Nanittkode.
Det er replikatorene.
- Det er replikatorene. De har funnet oss. - Er du sikker?
Sonden vi fant inneholdt nanitter.
Det kan du ikke vite sikkert.
Programmet krasjet før vi kunne
hente ut relevante data.
Jeg vet hva jeg så.
En nanittkode et halvt sekund før systemet krasjet.
- Jeg så ikke noe. - Du så ikke på!
Laptopene våre mottok den samme datastrømmen.
Var det noe, ville jeg sett det.
Tydeligvis ikke, ellers ville vi ikke...
Enda en!
- Oberst Sheppard, dette er major Lorne. - Fortsett, major.
Det har vært en eksplosjon i dr. McKays lab.
Det er best du kommer ned her.
Hva i alle...
Hva skjedde?
Enten eksploderte maten din,
eller så var den mystiske dronen programmert til å sprenge seg selv.
Vi må ha utløst det da vi undersøkte den.
Dette var leit, Doc.
Dere var i det minste ikke her da den gikk i lufta.
Flaks for oss.
Det er noe som ikke stemmer.
Diagnostikkprogrammet ville aldri krasjet.
Det var i stand til å bearbeide alle typer data fra sonden.
Men før jeg får det til å virke igjen, hva skjer?
Sonden eksploderer.
Hva er poenget ditt?
Jeg vet ikke. Det bare føles som om noen eller noe
er veldig ivrige i å hindre meg.
Ja, jeg vet hva det høres ut som. Bare gjør meg en tjeneste.
Vær på vakt, ok?
Tror du det er noe han innbiller seg?
Kanskje han trenger ferie.
Du er uenig, ikke sant?
Jeg syns bare folk har oppført seg annerledes i det siste.
- Annerledes? - Jeg kan ikke forklare det.
De har bare ikke vært seg selv.
Teyla har også lagt merke til det.
Det begynner kanskje å rable litt for oss alle sammen
fordi vi ikke kommer noe sted,
så vi oppfører oss litt underlig, får litt paranoia.
Jeg er ikke paranoid.
Folk har oppført seg underlig i det siste!
Det var et hardtslående argument.
Jeg tror det må sys.
Ta imot.
Beklager.
Hva skjedde?
Ronon bestemte seg for å banke litt fornuft inn i meg.
La meg ta en titt.
Det går fint.
Ingen sting?
Nei. Ikke engang et plaster.
Det er ikke noe der.
Men jeg blør.
Ikke fra noe sår i hodet. Det var sikkert Ronons blod.
Nei. Han slo meg. Jeg blødde.
- Skann meg. - Skanne deg?
Har McKay rett, og det var nanitter i sonden,
er det store sjanser for at jeg ble infisert.
Greit. Ligg stille.
Ingen nanitter. Du er ren.
- Ta en blodprøve. - Om du hadde vært infisert...
Glem nanittene.
Jeg har opplevd noe slikt tidligere.
Jeg ble smittet av et retrovirus, og ble frisk med det samme.
Det er sikkert ikke tilfellet nå,
- siden du ikke er blitt utsatt for... - Kanskje det er et tilbakefall.
- Jeg tviler på... - Bare ta en blodprøve!
Ja vel.
Jeg trodde problemet var løst. Jeg ødela sonden.
Og gjorde dem mistenksomme i samme slengen.
Hva foreslår du at vi gjør?
De er fremdeles langt fra å vite sannheten.
Inntil videre må vi bare være forsiktige.
Oberst, jeg har prøveresultatene.
Jeg er glad for å meddele at du er 100% smittefri.
Ingen tegn til retrovirus i ditt system.
Hva er det? Jeg trodde du ville bli glad.
Det sier bare at blodet er rent. Det forklarer ikke det magiske såret.
Kanskje fordi du nekter å ta i betraktning
den eneste mulige forklaringen på det som skjedde.
Du tok feil.
Ronon blødde ikke. Jeg sjekket.
Kanskje blodet var på håndkleet fra før,
og du kom til å gni det i pannen din.
Ronon så kuttet.
Det var han som sa at jeg trengte å sy.
Så sant ikke han også tok feil.
Greit. Jeg tar en blodprøve til,
og hvis jeg fortsatt ikke finner noe, tar vi en full helsesjekk.
- Hei. - Hei.
Hva gjør alle sammen her? Hva skjer?
Jeg er straks tilbake.
Jeg glemte å plugge inn eller å dra ut en kontakt.
Rolig nå! Hva driver du med?
- Dette kan gjøre litt vondt. - Nei, vent, vent!
- Hva feiler det deg? - Vær så god.
Jeg trenger mer. Jeg må ha desinfeksjons...
Bare klapp igjen et øyeblikk.
Da tar vi en titt.
Det er borte.
- Det er umulig. Hvordan... - Det var reaksjonen vi håpet på.
Om det er noen trøst, så har alle tatt den samme prøven.
Hvilken test? Hva i helvete er det som foregår?
Det er det vi vil finne ut.
Du er ikke den eneste som har merket rar oppførsel
av mange på denne basen.
De har vært usedvanlig reserverte, til og med hemmelighetsfulle.
Ja.
Jeg visste ikke hva jeg skulle tro.
Først mente jeg at Zelenkas feilgrep
bare var inkompetanse,
men så innså jeg
at det ikke virket logisk, selv for ham.
Nei, det var ikke noe uhell.
Han krasjet diagnostikksystemet med vilje.
Det som skjedde med sonden var heller ingen tilfeldighet.
Hva har dette med mine helbredende evner å gjøre?
I går kveld slo Ronon meg i hodet.
Ved et slags uhell.
Jeg fikk et kutt. Jeg dro på sykestua så Keller kunne se på det.
Men da jeg kom dit, var det helt borte.
Forrige gang det skjedde... Det var retroviruset.
Nemlig, så jeg ba henne ta en blodprøve.
- Og? - Hun sier at hun ikke fant noe.
- Tror du hun lyver? - Aner ikke, men det må vi finne ut.
Herfra kan jeg få tilgang til sykestuas database.
Ja.
Nå er jeg inne.
Nå...
Og...
- Hva? - Blodprøven er ikke journalført.
Hun har ikke ført inn resultatene.
Hun utførte full kroppsskanning også.
- Det står ingenting her. - Umulig.
Skanneren er koblet rett til datamaskinen.
Resultatene registreres automatisk.
- Det betyr ikke at de ikke kan slettes. - Da må vi ta egne prøver.
Til vi finner ut hva som foregår,
kan vi ikke stole på noen utenfor dette rommet.
Vi må komme oss inn i sykestua uten at noen får vite det.
Jeg har en idé.
Hvordan går det, Rodney?
Livstegndetektoren er fikset, men vi har et problem.
Hva da?
Jeg er ikke sikker. Bare vent litt.
- Jeg syns det ser ut som den virker bra. - Takk for innspillet.
Er sykestua tom?
Vent litt.
Rodney!
Så rart. Den gir ingen oppdaterte signaler.
Det er som om den har hengt seg opp.
Så fiks den.
Nå har jeg det.
- Hva i alle... - Nå ødela du den.
Nei da. Den fungerer bra.
Er sykestua tom eller ikke?
Ja, sykestua, korridorene og tårnene ved siden av.
lfølge denne er vi de eneste menneskene på basen.
Hvordan er det mulig?
Mellom oss sagt, er det umulig, men jeg leser av bare fire livstegn.
Vi må fortsette.
Vi har et problem.
Vi må skynde oss.
Jeg har noe.
Enda et livstegn. I utkanten av byen.
Vi må undersøke det. Kom.
- Kanskje vi burde... - Kom!
John.
Hva i alle...
Nanitter.
Det skal være et rom her.
Det er et rom her.
Vent.
Elizabeth.
Rolig nå.
Hvordan kom du hit?
- Aner ikke. - Det vet jeg.
Det var her vi skapte henne.
Her skapte vi dere alle sammen.
Dette forklarer hvorfor vi helbredes så raskt.
Vi blir skadet, og nanittene reparerer oss.
- Best vi forteller det til de andre. - Ja.
Det er ikke nødvendig.
Hva foregår her?
Beklager, oberst. Du er nødt til å bli med oss.
Jeg tror ikke det.
Det lønner seg ikke.
Jeg advarer deg, major. Tre tilbake.
Vær så god. Skyt.
Ser du det?
- Dere er replikatorer. - Det stemmer.
Helt til du begynte å forandre basekoden vår,
hadde vi forbud mot å anta menneskelig form,
men nå kan vi anta den form vi vil.
Dere kan ikke ha erstattet alle på basen. Det er umulig.
Bare fordi du tror at dette er det virkelige Atlantis,
og at du er den virkelige dr. McKay.
Er vi også replikatorer, sier du?
Nei.
Dere er av kjøtt og blod.
Helt vanlige mennesker, bortsett fra at dere ble laget
fra innerst til ytterst av nanitter,
og dere har fortsatt noen i systemet som reparerer skader.
Den kjøper jeg ikke.
Alle deres tanker og minner
ble tatt fra den virkelige John Sheppard og hans lag
da sinnene deres ble sondert for over et år siden.
Nå vet jeg at du lyver, fordi for et år siden
var Carson Beckett sjefslegen vår, ikke Keller.
Hun hadde ikke kommet ennå.
Dette scenariet ble oppdatert med informasjon
fra siste medlem av deres ekspedisjon som ble tatt av replikatorene.
Elizabeth Weir.
- Er du sikker på dette? - Ja. Jeg må se det selv.
- Å, herregud! - Vi er infisert av nanitter, alle sammen.
Ikke infisert. Skapt av dem.
- Jeg nekter å tro det. - Det er hardt å svelge.
Jeg har vondt for å fatte det selv,
- men det forklarer enkelte ting. - Som hva da?
Blant annet hvorfor porten ikke virker.
Om ingenting er virkelig, om alt bare er et eksperiment,
da er kanskje porten ikke virkelig heller.
Er ikke dette det virkelige Atlantis, ville du ha merket det.
- Stjernene... - Så lenge porten har vært ute av bruk
har det vært overskyet.
Nå har det gått en uke. Tenk på det.
Når var siste gang dere så stjerner?
Dr. Weir.
Det var det du kalte meg.
Ingen vits å kalle deg noe annet.
Du er nøyaktig lik henne på alle måter.
Bortsett fra at jeg ikke er henne.
Nei.
Den virkelige Elizabeth Weir ble drept for flere måneder siden.
Deler av hjernen hennes var erstattet med nanitter.
Det ble gjort for å redde livet hennes, men det gjorde henne farlig.
Ved kontakt med andre replikatorer
utøvde hennes menneskelige del en ugunstig påvirkning.
Det mente iallfall Oberoth.
Men du er ikke enig?
Hvorfor tror du vi gjorde dette?
Det er deres menneskelighet vi er interessert i,
fordi de gamle skapte oss med én fatal feil.
Dere kan ikke få opphøyelse.
Det er det dere vil oppnå, ikke sant?
Jeg vet at dette er vanskelig å fordøye for mange,
men vi må bare innse det, og fokusere.
- På hva? - På å komme oss vekk herfra.
Dra til Atlantis og gjenoppta livene våre?
Det glemte jeg. De er ikke våre.
- Sier de. - Ingen vits å benekte fakta.
De sa sannheten. Vi er ikke de vi selv tror.
Mulig jeg ikke er originalen,
men det blir ikke lett å overbevise meg
om at jeg ikke er en sabla god kopi.
Vår opprinnelse gjør oss ikke mindre menneskelige fysisk sett,
og slett ikke mentalt, så lenge vi kan tenke selvstendig.
Og jeg er ikke i tvil. Vi må tilbake til Atlantis.
Ja vel.
Vi drar tilbake og tar det derfra.
Fint. Da er alle enige. Vi må vekk herfra.
Nå må vi bare pønske ut hvordan.
Du er med i Niams gruppe.
De fleste ble omprogrammert,
men noen av oss klarte å skjule oss blant de andre.
Og ved å studere oss vil dere oppdage den hemmelige ingrediensen?
Dere er alle helt menneskelige.
Dere har samme sinn som originalene deres,
de samme tankene og følelsene.
Men dere har noe vi aldri har klart å oppnå.
Noe som har skilt dere ut helt fra begynnelsen,
og gjort dere spesielle i våre skaperes øyne.
Dere kaller det sjel.
Det er den hemmelige ingrediensen du nevnte,
nøkkelen til opphøyelse.
Det er ikke noe dere kan lære eller anskaffe bare ved å studere oss.
Hvorfor ikke?
En menneskehjerne er bare en elektrokjemisk maskin.
Av biologisk opphav, men like fullt en maskin.
- Alt kan kvantifiseres. - Nå høres du ut som Oberoth.
De andre har gitt opp tanken om opphøyelse.
De utsletter menneskebosetninger i hele galaksen
som en taktikk i deres kamp mot skrømter.
De er gjennomsyret av hat og hevnlyst.
Vi mener at det er en annen løsning.
Hvorfor forteller du meg dette?
Du er fordomsfri,
og det er viktig at vi måler reaksjonene dine.
Hvorfor det?
Så vi kan unngå de samme feilene neste gang.
De vil slette minnene våre, og begynne på nytt på en annen planet.
Den sonden ble sendt av Oberoth og de andre replikatorene.
Våre venner prøvde å ødelegge den, men de bare deaktiverte den.
Hadde den ikke krasjet i byen,
hvor lenge ville det fortsatt?
Poenget er at posisjonen er blitt svekket.
Når de andre replikatorene finner byen, vil de ødelegge den.
Ja, og oss også.
Er det noe verre enn å få minnene våre slettet
og begynne hele prosessen på nytt?
Vi må finne en vei ut herfra.
Jeg er lei for at det måtte ende slik.
Hør på meg. Dere har sondert sinnene våre.
Dere vet alt som er verdt å vite om oss,
så da bør dere skjønne at vi aldri vil godta dette.
Uansett hvor ofte dere sletter minnene,
- vil vi alltid finne det ut. - Hun har rett.
Vi er genetisk sett disponert for å være sta og irriterende.
Dere vil vite hva det vil si å være menneske, ikke sant?
Dere vil vite hvilke kvaliteter som kan lede til opphøyelse?
Start med medlidenhet.
Jeg skjønner hva du sier.
Under andre omstendigheter ville jeg kanskje vært enig med deg.
Dessverre er det for sent.
Hva mener du?
De andre replikatorene har funnet oss.
De klarte ikke å bryte vårt mentale forsvar
og føre oss tilbake til kollektivet, så nå vil de ødelegge oss.
- Dere må heve skjoldet. - Vi kan ikke.
Å skape dere krevde for mye kraft,
og vi klarte ikke å få ZPM-er
uten å tiltrekke for mye oppmerksomhet.
Slipp oss ut.
Deres replikatorfrender sikter på menneskelige verdener.
De dreper tusenvis av uskyldige mennesker.
Mener dere alvor med å følge i deres skaperes fotspor,
vil dere slippe oss fri, så vi kan sette en stopper for dette.
Oberoth er for mektig.
Om byen faller, og vi utslettes med den,
vil ikke dette være annet enn en bortkastet mulighet,
et mislykket eksperiment.
Du vet hvordan det føles.
Det var slik de gamle betraktet oss.
Mislykkede eksperimenter.
Nå har dere sjansen til å bevise at de tok feil.
Alt vi ber om er at dere gir oss en sjanse
til å utrette noe.
- Ta denne. - Hva er det?
Det er kjernedriveren til et skips sporingssystem.
Med den vil dere kunne plotte inn posisjoner og bevegelser
til samtlige av Oberoths Aurora-fartøy i denne galaksen.
Ta den med til Atlantis. Det er deres beste sjanse til å stoppe Oberoth.
Gå opp til dokken og ta et dvergskip.
Bli med oss!
Jeg kan ikke. Oberoth kan spore meg.
Jeg blir bare en byrde.
Reis!
Det var det.
Byen er borte.
Hva nå?
Vi er allerede usynlige.
Alt vi må gjøre, er å følge skipet ut i atmosfæren,
og få tak i skyss, før det suser inn i hyperrommet.
- Få tak i skyss? - Ja.
Følg med.
Utplasser kjørekapslene.
Ok.
Pent og pyntelig.
- Er du ok? - Ja, når alt kommer til alt.
Ikke verst til en død kvinne å være.
Alt vil gå bra.
Vi er nok på vei til replikatorenes verden.
Og når vi kommer dit, finner vi et skip med hyperfart.
Og drar hvor?
Vi kan jo ikke fly rett tilbake til Atlantis.
De ville drepe oss før vi får sjansen til å forklare,
men kanskje New Athos.
Vi kan kontakte dem når vi kommer dit.
Og så?
Hvordan tror du den virkelige Sheppard vil reagere når han ser deg?
Hvordan ville du reagere?
Jeg er på en måte heldig.
Jeg er iallfall den eneste Elizabeth Weir.
Du hadde rett.
Dette er replikatorenes hjemmeverden. De har visst hatt mye å gjøre.
Hva mener du?
Husker dere de verftene vi ødela? Det er ett av dem.
De har bygget det opp igjen.
- Og flere til. - Bra.
Da bør vi klare å finne et skip de ikke vil savne.
Det er et streamlining-program for å bedre dens effektivitet.
Porten vil være deaktivert i toppen to timer.
- Venter vi noen? - Nei, sir.
Men major Jordan rapporterer fra M34-227.
- Har du en video? - Ja, sir.
Hva er situasjonen, major?
Det er en her som gjerne vil snakke med deg.
Elizabeth.
Hallo, John.
Elizabeth! Hva har skjedd med deg? Hvordan slapp du unna?
Jeg er ikke Elizabeth. lallfall ikke den dere kjente.
Jeg har alle minnene og tankene hennes,
alt som gjør henne til meg.
Men jeg er en kopi.
Jeg ble skapt av en replikatorfraksjon
som et middel for å oppnå opphøyelse.
Du både ser og høres ut som henne.
Jeg er lei for det, Rodney, men det er sant.
Denne gruppen klarte å isolere seg fra de andre
for å fortsette studiene i all hemmelighet,
men de ble til slutt oppdaget og tilintetgjort.
Jeg vet ikke hva jeg skal si. Dette er veldig...
Underlig?
Ja, jeg vet det.
Men vi må treffes.
Vi har informasjon som dere kan bruke mot replikatorene.
Vi?
Jeg antar at en presentasjon ikke er nødvendig.
Sist jeg sto ansikt til ansikt med meg selv
fikk jeg bank.
Fin jakke.
Ja, den er ny.
Vi har nye versjoner av de uniformene. De gamle pleide å...
- Stramme under armene. - Ja.
Ja.
Du sa dere hadde noe til oss.
Ja. McKay.
- Nei. Min McKay. - Å. Ja ha.
Hva er det?
Kjernedriveren til et replikatorskips sporingssystem.
Når det er i funksjon, kan vi spore
hvert eneste replikatorskip i Aurora-klassen i Pegasus-galaksen.
Det er iallfall en begynnelse.
Tuller du? Dette er enormt. Vi må lage et...
- Modifiseringsprogram. - Ja.
Rekonfigurere basesekvensering...
Kjøre den i en av releene, så informasjonen blir...
Automatisk bearbeidet og utputtet.
Utputtet? Er det et ord?
- Klart det. - Vi kan ikke begge ta feil.
Vi må sette i gang nå.
Ikke så kjapt. Hvor har dere tenkt å gjøre dette?
Vi utgjør for stor risiko til å komme tilbake til Atlantis.
Han har et... Jeg har et poeng.
Dere to må finne en annen måte å gjøre det på.
Ok. Jeg drar til Atlantis og henter det vi trenger.
- Vi kan gjøre alt arbeidet her. - Så bra.
Endelig en jeg kan betro meg 100% til.
Jeg gleder meg til å jobbe med deg.
Dette er bare begynnelsen.
Menneskeheten vil nyte godt av en av de største
levende vitenskapelige hjerner ganger to.
- Tenk dere det. - Jeg prøver å la være.
Vi setter pris på dette, men vi kom av en annen grunn.
Dere var sammen med replikatorene.
Hva vet dere om vår Elizabeth?
Og er dere villige til å hjelpe oss å få henne tilbake?
Tror du denne andre Keller sa sannheten?
Jeg fatter ikke hvorfor hun skulle lyve.
Det er bare litt underlig.
Jeg har ikke sett deg på lenge, og så finner jeg plutselig ut...
At jeg er død.
Ja.
Ikke bekymre deg. Da jeg fikk vite sannheten,
visste jeg at ingenting ville bli som før.
Ikke for meg eller noen av oss.
- Jeg liker det ikke. - Ja. Det er rart.
Jeg er meg, så hvem er den andre fyren?
- Han er også deg. - Nei, det er bare én meg.
- Tydeligvis ikke. - Da er han bare en kopi.
Etter det jeg forstår, selv om han ikke er originalen
er han like mye Ronon Dex som du er.
Dette liker jeg ikke.
Jeg trodde egentlig ikke på det før vi kom hit.
Jeg vet det.
Jeg hadde også håpet i det lengste.
Jeg trodde replikatorene hadde fanget oss
og implantert nanittene, og at de ville lyve for oss
for å hindre at vi ville dra tilbake.
Det funka. Jeg drar ikke tilbake med dem.
- Ronon. - Jeg har klart meg på egen hånd før.
lallfall etter det jeg kan huske.
Nanittene leger meg om jeg blir skadet.
Du er ikke uovervinnelig. Nanittene kan bare gjøre noe.
Tja, da får jeg bare ta sjansen.
Jeg forstår at du er sint og skuffet,
men det spiller ingen rolle hvem som kom først.
- Du er like mye Ronon som han. - Jaså gitt?
Han får leve mitt liv på Atlantis
mens jeg blir behandlet som en utenforstående?
Omstendighetene er annerledes.
Vi får dem til å føle seg utilpass,
så de vil helst ikke ha oss i nærheten.
Med tanke på vårt opphav ser de på oss som en mulig trussel.
Kan du klandre dem?
Jeg kan vel ikke det.
Jeg ville nok gjort det samme.
Likevel forandrer ikke det...
- Vi drar tilbake til leiren. - Vi skal finne Sheppard og Weir.
Ikke at dette ikke har skjedd før.
Den andre Elizabeth ble infisert av de små nanittene,
og vi fant ut hvordan vi kunne stoppe dem.
Kanskje vi kan gjøre det samme for deg.
Så da vil vi ikke være en trussel mot sikkerheten.
Du kan bidra.
Ting vil bare være annerledes.
Det er egentlig ikke poenget, John.
Det som virkelig plager meg
er at du og de andre alltid vil anse meg som mindre verdt
enn det jeg egentlig er.
- Det er ikke sant. - Klart det er sant.
Og jeg klandrer deg ikke.
Hører du noe?
Oberst Sheppard, dette er Teyla. Vennligst svar.
Fortsett, Teyla. Hva er det?
Replikatorene er her.
De klarte å spore skipet.
John, hører du meg?
Ja, jeg hørte deg.
Skipet vårt må ha hatt en skjult underromstransponder.
Løp!
Hva var det?
- Den veien! Kom igjen! - Ronon, vent!
- Hvor er McKay? - Han er fortsatt på basen.
Rodney, dette er Sheppard. Kom til porten øyeblikkelig.
Oberst, dette er major Jordan. Porten er forbudt område.
Jeg gjentar: Porten er forbudt område.
Et replikatorskip er i posisjon og vil utslette oss
i samme øyeblikk som vi viser oss.
Alle må tilbake til dvergskipet. Rodney, hørte du det?
Ja. Jeg hørte det. Vi er på vei.
John, de bevokter porten.
Vi er i fella. Selv om vi er usynlige, vil den minste lyd fra dvergskipet
indikere vår posisjon, og de vil skyte oss i filler.
Vi trenger en avledningsmanøver.
- Hva skjedde? - Det er replikatorene. Kom.
Vi har større sjanser på denne måten.
Jeg vil ikke at du gjør dette fordi du føler deg mindre...
Menneskelig?
Vi har alltid prøvd å overbevise oss selv
om at vi er akkurat som dere.
Nå har vi en sjanse til å bevise det.
Greit. Kom igjen.
Ja, vi lurte dere.
Men ikke vær lei for det.
Tross alt overbeviste vi nesten oss selv.
Lukk den!
Det kommer ingen andre.
Skal vi ta en pause?
Du først.
Rodney, du har jobbet fem timer i strekk.
- Du bør ta en pause. - Ja da. Når jeg er ferdig.
- Jeg vet hva du prøver på. - Jaså? Hva da?
Drukne deg i arbeid for ikke å tenke på Elizabeth.
Du må innse at det bare er distraksjon.
Det er en av jobbens frynsegoder.
Man har ikke tid til å tenke på fæle hendelser
for man er for opptatt med å forhindre det neste fæle fra å skje.
Hadde det ikke vært for replikatorene
og deres plan om å utrydde hvert eneste menneske i galaksen,
ville jeg vært i elendig forfatning nå.
Nei, dette er Carson, og jeg har ikke tenkt å gi opp.
Ikke ennå.
Du er ikke den eneste som savner ham.
- Du vil vel neppe prate om det. - Om en stund, men ikke nå.
Greit.
- Skal jeg hente noe til deg? - Nei.
Radek.
Takk skal du ha.
Ingen årsak, Rodney.
- Hvordan går det? - Bra.
- Hvorfor tar du ikke kvelden? - Nei. Jeg vil gjøre ferdig dette.
Og du? Er det ikke leggetid for lengst?
Jeg godkjenner fjerning av hennes personlige eiendeler i morgen,
og sender alt til Jorden.
Jeg skulle gjort det raskere, men trodde vi skulle...
Få henne tilbake.
Ja.
Jeg også.
Si fra når du får den til å virke.
Det skal bli.
Oi, vent!
Virker dette, vil vi spore hvert eneste replikatorskip i Aurora-klassen
i galaksen i sanntid.
Det er ikke så ille. Skrømtene har virkelig fått en trøkk.
Men kopien min sa jo at de var i ferd med å bygge flere.
Mange flere.
Å, skitt.